Det här är Julie Andrews. Det är med glädje jag ska kommentera...
...ett antal scener i filmen.
lbland ansluter sig Christopher Plummer, som spelade kapten...
...Charmian Carr, som porträtterade Liesl, koreografen Dee Dee Wood...
...och Johannes von Trapp, Maria von Trapps yngsta barn.
Man kan nog säga att öppningsscenerna...
...när jag kommer över fältet i början är som ett typiskt vykort.
Det var verkligen vackert.
Men det ingen visste, eller vet...
...är att det var väldigt svårt att filma.
Jag började på en sida, och en enorm helikopter...
...med en modig kameraman hängandes utanför...
...började flyga från andra sidan och störtade ner mot träden.
Helikoptern kom mot mig från sidan, i sidled.
Jag gick emot den, vi närmade oss varandra...
...jag vände mig innan jag började sjunga och så var scenen klar.
Sen flög helikoptern runt mig och tillbaka till andra änden.
Jag gick tillbaka till min ände och sen gjorde vi samma sak igen.
Problemet var att vinden från helikoptern...
...var så stark att varje gång han åkte runt mig...
...för att flyga tillbaka, så slogs jag mot marken.
Jag försökte verkligen stå upp...
...och inte falla till marken varje gång.
Jag blev argare och argare.
Det var fånigt att stupa och få hö och gräs i munnen hela tiden.
Till slut signalerade jag, för jag var ensam där ute...
...alla andra gömde sig i träden och studerade monitorer.
Jag försökte vinka till piloten och be honom göra en vidare sväng...
...och han signalerade bara tillbaka med tummen upp att allt gick bra.
När ni ser den scenen så kan ni försöka komma ihåg det.
Och träden som jag sjunger mot råkade inte bara vara där.
De höggs ner lite och sattes fast i rätt vinkel.
Det är lite av en besvikelse, men det kanske gör historien intressantare.
l Hollywoodstil fick vi skapa en liten bäck.
Vi hittade ingen lämplig som jag kunde trippa över på småstenar.
Bäcken hade grävts fram och skapats...
Där fanns en väldigt ilsken bonde som var arg...
...på vad våra kameror gjorde mot hans kors mjölkproduktion.
En kväll när vi kom för att filma kom han ut med en högaffel...
...och stack ner den på botten av vår lilla vattentäta bäck...
...så att den rann bort och vi fick skapa den på nytt.
Och jag sjunger...
...igen
En av de obesjungna stjärnorna
i filmen var vädret.
När vi åkte till Salzburg berättade
ingen att de hade världens...
...sjunde högsta årliga regnmängd.
Åh, jösses vad vi väntade i bergen.
Vi gick två till tre veckor över
tiden vad gäller tid och budget...
...när vi bara väntade på solen.
Det var lite av en slump,
för en dag sa Bob:
"lstället för att ha en molnfri himmel..."
"...och en vykortsliknande bakgrund
så har vi enorma stackmoln..."
"...som ger scenen mer
spänning och dramatik."
Om ni tittar på filmen idag, så ser ni en sån struktur i bakgrunden...
...inte bara i bergen
utan på själva himlen också.
Det bidrog verkligen
till filmens utseende.
Den blev inte så skinande
blank på det sättet.
Den hade en slags kraft.
lbland var det väldigt kallt
när man filmade i bergen...
...och väldigt blött.
Vi satt under en presenning och
det bara droppade runt oss.
Jag var insvept i en sjal.
Och Ted McCord, vår fantastiska fotograf...
...gick ut med sin ljusmätare och sa:
"Om fem minuter tror jag
att vi får några solstrålar."
Då slängde vi av oss filtarna och sprang ut...
...och försökte filma innan solen försvann igen.
Det var intressant att försöka hinna få det gjort.
Man var tvungen att vara väldigt disciplinerad och redo att filma.
Däremellan kunde
en massa olika saker hända.
Saul Chaplin, Marc och Dee Dee...
Vem mer? Ett av barnen,
tror jag, och jag själv...
Vi bildade en sånggrupp
som hette Vocal Zones.
"Vocalzone" är en halstablett som
man suger på innan man sjunger.
Den gör att halsen känns bra
och öppnar upp den...
...och näsan och huvudet lite.
Vi tyckte att Vocal Zones var ett bra namn på en ny sånggrupp.
Saul skulle ackompanjera...
...och vi skulle sjunga oanständiga sånger för att hålla oss varma.
Vi spelade mycket kort och det var mycket...
Alla var ganska fräcka när det gällde skämten och sånt.
Nonnbergklostret, visst är det vackert?
Enormt också.
Den här scenen filmades...
...i en 20th Century Foxstudio.
Nunnorna gjorde sig redo för aftongudstjänsten.
Alla utom Maria som är sen och har varit ute på fältet och i bergen.
Det kommer snart några vackra scener som är underbar filmkonst.
Jag berättar när vi kommer dit.
Det här är en av dem. Alla de fantastiska damerna...
...på körläktaren sjunger så vackert.
Jag älskar det, den gamla och den unga, det var Bobs idé.
Jag tror att...
...kvinnan med handen mot ansiktet var Dorothy, kostymtecknaren.
Bob visste att han ville ha det uttrycket till hennes ansikte...
...och det var ett underbart ögonblick.
Jag var inte där när kören...
...och alla damerna filmades, men här var jag utan tvekan.
- Moder... Jag kan inte hitta henne. - Maria?
Peggy Wood, japp.
Där är Peggy Wood i mitten, Portia till höger.
Portia Nelson var väldigt rolig i filmen.
Hon var en rolig, förtjusande kvinna, och väldigt skicklig.
Det här var en fantastisk inspelningsplats av Boris Leven.
Märk hur kullerstenarna har blötts ner lite.
Det är inte bara en inspelnings- plats. Den har allt...
...som en mästarscenograf kan skapa.
Av alla våra noviskandidater är Maria den minst lämpade...
Vi diskuterade våra blivande nunnors egenskaper.
Systrarna här-
- försökte få mig att se även andra sidor.
Vad anser syster Catherine om Maria?
En förtjusande flicka...ibland.
- Syster Agatha? - Lätt att tycka om henne...ibland.
- Syster Sophia? - Underbar...men hon ställer till det.
Just det.
Hon klättrar i trä't och skrapar knät
Och klänningen är trasig
Hon valsar till mässan Och visslar i trappan
Och under nunnedoket har hon rullat upp sitt hår
Jag hörde henne sjunga i kyrkan
Hon kommer sent till andakten
Men ångrar alltid sig
Är alltid sen, till allting
Utom när det vankas mat
Jag vill ej behöva säga 't Men jag tycker faktiskt så:
Maria bidrar inte till vårt kloster
Jag vill ta henne i försvar
Maria får mig att skratta
Hur löser vi problemet med Maria?
Hur fångar man ett moln Och håller kvar?
Hur finner man ett ord För vår Maria?
En pratmaja
- Ett irrbloss - En clown
Mycket av det vi vet Borde hon lära
Mycket som hon allt borde förstå
Men hur bär man sig åt För att få henne att lyssna?
Hur håller man vågen kvar På strandens sand?
Hur löser vi problemet med Maria?
Hur håller man månstrålen...
...i sin hand?
Med henne blir jag brydd Okoncentrerad, förvånad
Och aldrig vet jag riktigt Var jag är
- Opålitlig såsom vädret - Lätt till sinnet som en fjäder
Här är kommentarer av koreograf Dee Dee Wood.
Marc Breaux och jag var koreografer för det här.
Vi var gifta då. l öppningsscenen när de sjunger psalmen...
...för att sen börja på en sång som "Maria"...
Det var fullständigt iscensatt...
...vilket Ernest Lehman och Bob Wise älskade.
Så när en nunna gick hit eller dit var det som en målning för mig.
Det var så roligt att göra det. Vi klädde oss i nunnekläder.
Våra assistenter, Larri Thomas...
...alla våra assistenter, Marc och jag, bar nunnekläder...
Vi gick runt och spelade musiken...
...och sen instruerade vi skådespelarna...
...om var de skulle gå till musiken. Jag tycker att det är som en tavla.
Hur håller man månstrålen...
...i sin hand?
Du kan gå in nu.
Det var så lätt att spela mot Peggy Wood.
Hon var givetvis en väldigt berömd dam på sin tid...
Jag älskade hennes talröst.
Scenen gick väldigt lätt tack vare henne.
- Låt mig få be om förlåtelse. - Känns det bättre då, så...
Utanför inspelningen såg jag inte mycket av henne.
Hon och Portia och Anna Lee...
...och alla damerna som reste till Österrike...
...var väldigt upptagna med att besöka alla Mozartplatser:
Huset där han bodde, de stora konserthusen...
...där han spelade. De gick på många konserter.
Jag var så upptagen med filmen och så trött...
...när dagen var slut. Jag avundades dem.
Deras förmåga att gå ut och, inte festa...
...men verkligen åka på sightseeing och utnyttja att de var i Salzburg.
- Och jag säger saker rakt ut. - Ärlighet, kallas det visst.
Det är hemskt! Och jag måste kyssa golvet när Berthe och jag varit oense.
Numera kysser jag golvet så fort jag ser henne, för att spara tid.
Maria...när du såg oss och ville bli en av oss-
- var du väl inte helt införstådd med hur vi levde?
Nej, men jag ber, och jag anstränger mig verkligen.
- Vad är det viktigaste du lärt dig? - Att följa Guds vilja helhjärtat.
Maria...det tycks vara Guds vilja att du lämnar oss. Ett litet tag.
Det här är en scen där jag ville visa...
...hur skrämmande sju barn verkade för Maria.
Jag gjorde hennes reaktion på sju barn till: "Verkligen!"
"Jösses, menar ni allvar? Sju barn!"
Det här var en av de första scenerna jag filmade.
Man är alltid orolig och vill göra allt exakt rätt i första scenen.
- som ska ta hand om de sju barnen.
- Du tycker väl om barn? - Javisst, men sju...?
Jag meddelar kapten von Trapp att du kommer i morgon.
En f.d. kapten i kungliga flottan, en fin och tapper man.
Sen hans fru dog har han haft eviga problem med att få dit en guvernant.
- Varför då...? - Det kommer Herren nog att visa dig.
När Herren stänger igen dörren öppnar han samtidigt ett fönster.
Hur tänker dagen bli?
Jag undrar
Hur ser min framtid ut?
Jag undrar
Det kunde vara spännande
Att i världen gå ut Att va' fri
Mitt hjärta skulle slå volter
Vad är det som felas mig?
Jag har alltid önskat mig äventyr
Att göra sånt jag inte törs
Nu, när jag ska ut på äventyr
Varför är jag så rädd?
En kapten med sju barn
Vad är det för hemskt med det?
Jag måste sluta oroa mig
Annars vet jag att jag vänder om
Jag ska drömma om det som jag söker
Jag söker det mod jag saknar
Modet att tjäna med tillit
Att stå för mina misstag utan trots
Visa mig värdig
När det gäller "l have confidence", var det nåt...
Jag vill inte kalla det en tillfällighet, det blev...
...väldigt intressant för mig att arbeta med den.
Om jag ska vara ärlig så är det en av få texter...
...som jag har haft problem med. Texter är väldigt viktiga för mig.
"Styrka finns ej i siffror, styrka finns ej i guld..."
"...styrka finns i nätter av fridfull slummer."
Jag tänkte: "Vad har en natt av fridfull slummer att göra med styrka?"
Förutom att du kanske mår bättre på morgonen om du sovit fridfullt?
Men att uttrycka det på så kort tid var svårt.
Jag bestämde till slut att det bästa sättet att sjunga...
...så att texten bara smattrade ur mig och in i filmen...
...var genom att låtsas att jag var så nervös...
...över att åka till von Trapp och mitt nya jobb.
Det bästa sättet att sjunga var genom att verka lite tokig.
Styrka finns ej i siffror
Därför viftar jag med gitarren och därför snubblar jag på slutet.
Jag gör allt jag kan för att inte tänka så mycket på texten.
Jag försökte få mig att verka så nervös att jag bara pladdrade.
På nåt sätt så verkade det hjälpa sången.
Jag har talat om hur mycket det regnade när vi filmade.
Den här scenen vid grinden är ett klassiskt exempel.
När jag kom fram och kikade igenom grinden...
...på van Trapps hus för första gången, regnade det ordentligt.
Frågan var om vi skulle hinna filma scenen innan skyfallet kom.
Det regnar och ändå syns det inte på filmen.
Det är ett av många exempel...
...på hur vi hann färdigt i grevens tid.
Särskilt när det gäller alla scener utomhus i bergen...
...så var det antingen väldigt blåsigt eller väldigt blött.
Stackars Ted McCord, vår fotograf...
...var ute och tittade med sin lilla kikare mot skyn...
...och gav oss tre minuter eller 10 sekunders förvarning...
...och vi slängde av oss våra varma filtar...
...och gjorde oss redo för scenen så fort vi kunde.
Vänta här.
Det här är en annan inomhusmiljö på Fox inspelningsområde.
Balsalen och den här underbara hallen.
Man kunde inte låta bli att känna sig imponerad...
...likt Maria måste ha känt sig på ett sån plats.
Det här är Marias första möte med baronen.
Jag älskar kläderna jag hade på mig.
Se så stilig Chris Plummer är. Men den klänningen...
...skulle vara den som de fattiga inte ville ha...
...och därför fick stackars Maria den.
Jag var inte så förtjust i hatten, måste jag erkänna.
Jag tycker att Chris gav hela filmen en väldig styrka.
Han var verkligen det som höll oss samman...
...på grund av sitt skådespeleri, sitt ledarskap, sitt utseende...
Allt bidrog till att man kände en slags beundran för honom.
Han hade spelat så mycket Shakespeare...
...och många andra fantastiska pjäser. Jag beundrade honom.
Och vi har varit mycket goda vänner sedan dess.
Det här är vad Christopher Plummer, som spelade kapten, hade att säga.
Jag minns inte om vi filmade det här mötet...
...mellan Julie och mig tidigare eller om vi filmade annat först...
...men jag var väldigt imponerad av miljön där vi möttes...
...som ni kan se, särskilt i första scenen när jag kom ut.
Huset tillhörde Gottfried Reinhardt...
...som var son till den berömde Max Reinhardt.
Max Reinhardt var en av 1900-talets största regissörer.
Det har använts som Mozartsymposium i Salzburg.
Alldeles utanför Salzburg.
Jag minns inte om det här är i Kalifornien eller i Österrike...
...men det var Gottfried Reinhardts hus som vi använde utvändigt.
När vi kom tillbaka till Kalifornien återskapades delar av huset.
Här kommer de.
Jag älskar att hon räknar dem.
Det här är Charmian Carr, som spelade Liesl.
Jag var 21 år och det näst äldsta barnet var 13.
Julie var 28.
Det var svårt att låtsas vara 16 år.
Det är inte att spela, man låtsas bara.
Så jag låtsades att jag var 16 år.
Vi hade inte mycket gemensamt, eftersom jag var 21.
Det är så stor skillnad mellan 21 och 13.
Och det var svårt att låtsas att jag var yngre.
Sen var det svårt att låtsas att jag tyckte om Rolfe...
...eftersom han var yngre. När man är 21 träffar man inte yngre killar.
Han var 20 år, så jag var tvungen att låtsas att jag tyckte om honom.
Jag avskyr barn. Jag är som W.C. Fields på det sättet.
Jag avskyr blotta åsynen av dem. De är alltid till besvär...
...för precis när man ska till att göra en scen...
...så måste man avbryta för att de ska till skolan.
Det finns nån regel om att man inte får arbeta med monstren...
...mer än i fem minuter åt gången eller nåt sånt.
Så jag njöt av att vara en tyrann under de här scenerna...
...när jag visslade på dem och behandlade dem som boskap.
Jag blev givetvis väldigt förtjust i den här gruppen barn.
Jag är inte elak rakt igenom.
De var jätteduktiga och professionella.
De var ändå tvungna att gå till skolan, de rackarna.
Men jag tyckte ärligt talat om dem.
Det skulle kännas förödmjukande.
Var ni så här besvärlig i klostret också?
Mycket värre.
Den minsta av dem, längst ut på kanten...
...blev den absolut snyggaste pangbruden jag har sett.
Hon kom bakom scenen många år senare efter en pjäs.
Vi blev alla väldigt otåliga på henne...
...för hon var väldigt busig. När man ser henne nu förlåter man allt.
Hon hade blivit en väldigt snygg brud, som de brukar säga.
Nu när vi är ensamma kan ni väl säga era namn igen, och er ålder.
Jag är Liesl, 16 år, och jag behöver ingen guvernant.
Bra, då är vi bara goda vänner då.
Jag är Friedrich, 14 år, jag är omöjlig.
- Vem har sagt det? - Josefin, en av guvernanterna.
Jag är Brigitta.
Du sa inte hur gammal du var...Louisa.
Jag är Brigitta, hon är Louisa - 13 år. Och du är smart.
- Jag är 10, och din klänning är ful. - Så får du inte säga.
- Tycker inte du det, då? - Jo, men fräulein Hildas var värre.
Jag är Kurt, 11 år, och jag är oförbätterlig.
Vad betyder det?
Att du inte låter dig behandlas som ett barn, tror jag.
Jag är Marta, jag fyller sju på tisdag.
- Jag önskar mig ett rosa parasoll. - Jag tycker också om rosa.
Du är Gretl och du är fem år. Stora damen...
Jag har aldrig jobbat som guvernant förut.
- Så du vet inget om det? - Nix. Jag behöver goda råd.
- Säg åt far att sköta sitt. - Kom sent till middagarna.
- Sörpla när du äter soppa. - Och snyt dig till desserten.
Och tro inte ett ord av vad de säger. För jag tycker om dig.
Dags för er promenad, barn. Er fars order. Seså...
Jag är frau Schmidt, hushållerskan. Jag ska visa er ert rum.
Jag var väldigt rädd för att jag skulle tvingas hålla i en groda.
Faktum är, jag skäms över att säga det, det var bara...
...en väldigt naturtrogen låtsasgroda.
Det var förstås en riktig groda som hoppade iväg på golvet.
Men den i min ficka var lyckligtvis inte verklig, till min stora lättnad.
Här är Charmian Carr som spelade Liesl.
Om jag fick välja det bästa med inspelningen av "Sound of Music"...
...så skulle det vara Christopher Plummer.
Han var så söt och hade en sån fantastisk humor.
Han klagade över regnet och de tidiga mornarna...
...och att han måste sminka sig fast vi inte skulle kunna arbeta.
Han bodde på samma hotell...
Eller jag bodde på samma hotell som han, med de flesta andra.
Han spelade piano och sjöng på Bristol Bar varje kväll, och drack.
Jag drack champagne för första gången med Christopher Plummer.
Jag drack inte bara min första champagne...
...jag drack mitt första vita vin, röda vin och whisky.
Jag drack säkert allt. Han ville att vi alla...
Det var Marc och Dee Dee Breaux...
...Mike Kaplan, ibland Betty Chaplin och en massa scenarbetare.
Han blev arg om vi lämnade baren för att gå till sängs.
Han ville att alla skulle stanna uppe med honom. Han var otrolig.
Här är kommentarer av Johannes von Trapp...
...Maria von Trapps yngsta barn.
Jag menar den riktiga Maria von Trapp.
Min far var varmare och mer mänsklig...
...än hur han porträtteras i filmen.
Jag tror att det finns en smula sanning där...
...i att vi uppträdde väldigt formellt i hemmet...
...vilket min mor satte stopp för ganska snabbt.
Vårt hem blev informellt istället för formellt.
Men jag minns när vi flyttade hit till Vermont...
...när vi bodde på gården i bergen på grusvägen.
Om jag skulle ner till byn var jag tvungen att bära slips.
Så all formalitet försvann inte.
Visslan var riktig.
Min syster Maria, som är 90 år nu, har en visselpipa...
...och hon kan alla signalerna för de olika barnen.
Min far använde den och det var effektivt...
...men de kom inte på led som de gör i filmen.
De svarade bara på signalen. De sju barnen var egentligen nio.
De nio barnen, jag kom senare som nummer tio...
...var Rupert, den äldsta, Agathe, näst äldst...
...min bror Werner, min syster Maria...
...min syster Hedwig, min syster Johanna...
...och min syster Martina.
Sen mina helsystrar Rosemarie och Eleonore.
Jag var den enda som föddes i USA.
Min mor kom till familjen, inte som barnsköterska åt allihop...
...utan som lärarinna åt min syster Maria, som haft scharlakansfeber...
...och därför fått ett svagt hjärta.
Hon kunde inte gå 6 kilometer till och från skolan som de andra.
Min syster Maria är, trots hjärtat...
...90 år och i sin fulla kraft idag.
Det var så min mor kom till hushållet.
Efter middagen, när Liesl går utanför huset i Salzburg...
...för att träffa Rolfe, springer hon nedför trappan till vattnet...
...vänder sig, och helt plötsligt är hon i Hollywood...
...när hon vänder sig mot Rolfe.
Jag tyckte att det var konstigt.
Vi gjorde också en nattscen i dagsljus...
...där de var tvungna att få allt att se mörkt ut.
Jag trodde aldrig att de skulle klara det...
...för jag vet ingenting om det tekniska.
Jag sa: "Hur ska det se verkligt ut? Jag springer ut i Salzburg..."
"...och sen är vi i Hollywood när jag träffar Rolfe. Hur ska de göra?"
"Jag vill så gärna tala om hur jag känner för dig, stopp."
"Fast det här telegrammet har redan blivit för dyrt. Hälsningar Rolfe."
"Hjärtliga hälsningar..."
"Din käre..."
Får jag något svar?
"Kära Rolfe, stopp. Fortsätt. Din Liesl."
Om vi ändå inte var tvungna att vänta på telegram. När ses vi igen?
Jag kan ju komma hit av misstag-
- med ett telegram till överste Schneider, som bor på...
Men det är hemligt, säg inget till din far. Han är så...österrikisk.
- Det är vi ju allihop. - Vi borde vara tyskar, anser somliga.
De tänker...
- Hoppas inte din far råkar illa ut. - Han är hjälte, han har fått medalj.
Jag vet, jag oroar mig mer för hans dotter.
- Varför det? - Du är så...
- ...ung! - Jag är ju sexton!
Du väntar, lilla tös På en tom scen
På att ödet tänder ljuset
Ditt liv, lilla tös Är ett oskrivet blad
Där män längtar att skriva
Att skriva
Du är sexton, fyller snart sjutton
Raring, tänk efter nu
Se noga upp, var vaksam, försiktig
I skiljevägen står du nu
Du är sexton, fyller snart sjutton
Gossar skall stå i kö
Ivriga slynglar, ynglingar, knölar
Ska bjuda dig mat och vin
Helt oförberedd är du
Att gå ut i männens värld
Försiktig och blyg och rädd är du
För sådant som är nytt
Du behöver nån äldre och klokare
Som kan ge dig råd
Jag är sjutton, fyller snart arton
Jag ska ta hand om dig
Här är Charmian Carr.
När vi filmade "Sixteen going on seventeen"...
...dansscenen, hade jag haft repetitionsskor.
På inspelningsdagen hade jag splitternya skor...
...och kostymavdelningen glömde gummiöverdraget...
...på underdelen av skon.
När vi dansade i första tagningen och jag hoppade upp på bänken...
...åkte jag rakt igenom spegelglasfönstren.
Det var det sista som filmades av Sound of Music.
Alla hade åkt hem. Jag trodde Robert Wise skulle få en hjärtattack.
Han blev blek i ansiktet och tänkte: "Det är ute med henne."
Här undrade han säkert hur han skulle ersätta mig.
Som tur var vrickade jag bara foten och skar mig inte.
De kom och lindade om min fotled...
...och sminkade mina ben och satte på tights.
På de gamla videokassetterna kan man se bandagen.
Men när de gav ut DVD:n, suddades bandaget bort...
...så nu tror ingen på mig när jag berättar det.
Studioläkaren kom till inspelningsplatsen...
...med en spruta vitamin B12, det sa han till mig...
...och jag dansade hela dagen på fotleden.
Det var en väldigt svår dans...
...upp och ner på bänkarna, men jag mådde bra.
Vid dagens slut minns jag att alla stod upp och applåderade.
Det var en av de bästa känslorna som jag har upplevt.
Det var en kick, för när dina kamrater klappar åt dig...
Det var höjdpunkten på hela filminspelningen.
Det var säkert inte vitamin B12, det var nog nåt uppåttjack...
...för folk sa alltid till mig: "Hur kunde du dansa med vrickad fot?"
Jag trodde att det var vitamin B12.
Om jag fått två aspirin hade jag trott att det var det...
...men jag tror att det var nåt mer. Men det fungerade.
Det här var den första scenen jag filmade.
Snacka om att jag var nervös.
Man hoppas bara att man ska vara på rätt spår.
Vår filmfotograf var Ted McCord och hans ljussättning var storartad.
Titta på alla skuggor.
Där är de berömda gardinerna...
...som senare blev barnens lekkläder.
lngen musik, inget skratt... lnget som påminner om henne.
- Det är så fel. - Tja... Vad tycker ni om rummet?
- Ni ska få nya gardiner. - De här duger...
- Nya är beställda. - Det behövs inte.
- Kan jag be honom om tyg i morgon? - Han åker till Wien på morgonen.
- Hur länge är han borta? - Sist han besökte baronessan...
...stannade han en månad.
Jag borde väl inte berätta det här för er...
...men han lär gifta sig med henne innan sommaren är slut.
- Underbart! Då får barnen en mor. - Ja...
God natt, då.
Här är Charmian Carr, som spelade Liesl.
På min första inspelningsdag var vi i Hollywood...
...och det var scenen när jag klättrar in genom Marias fönster...
...efter att jag varit ute i regnet. Jag har redan dansat med Rolfe.
Jag hade en massa smuts på klänningen, håret och i ansiktet...
...och jag skulle gå in och låtsas att allt det redan hade hänt...
...och att jag var nervös, fast jag inte var nervös.
Jag hade inte varit ute, de hade sprutat vatten och smuts på mig.
Jag skulle aldrig ha blivit så smutsig av att klättra.
Och Robert Wise, regissören, sa: "Hon behöver mer smuts."
Jag såg ut att ha varit i en kolgruva.
Det var första inspelningsdagen och det var så kallt.
Jag började blöt...
...och den sista dagen, det sista som filmades...
Alla hade åkt hem och Rolfe och jag dansade i lusthuset...
...och hamnade i regnet - jag var blöt sista dagen också.
De sa: "Oroa dig inte, det är varmt."
Det var varmt i början, men efter en hel dag...
...är det iskallt. Jag tänkte: "Det är så här man gör film."
"Det är väldigt bisarrt." Smutsen var i en sprejburk.
Vem kunde tro att man kan få smuts från en sprejburk? lnte jag.
Jag gick igenom fönstret trots att de sa att jag klättrade.
Jag gick över och de ropade: "Bryt, bryt, bryt."
Till slut sa Bob Wise: "Finns det en anledning till att du inte...
"...kommer in genom fönstret när du ska?" Jag sa:
"Jag hör henne inte eftersom åskljudet är så högt."
Så när Julie Andrews säger: "Gud välsigne vad han nu heter"...
...så säger hon det väldigt högt, mycket högre än de andra namnen.
Det var för att jag kunde höra henne om hon sa det väldigt högt.
Till slut kom jag in när jag skulle och vi gjorde färdigt scenen.
Är du rädd för åskvädret? Stanna här hos mig.
- Var är de andra? - De sover, de är inte rädda.
Jaså, inte...?
Upp i sängen med er, då. För den här gången...
- Då väntar vi bara på pojkarna. - De kommer inte, pojkar är modiga.
- Ni är väl inte rädda? - Nej, vi ville se hur det var med er.
- Det var omtänksamt. - Det var Kurts idé.
Kurt var det, ja...välsigna Kurt!
- Varför håller det på så där? - Blixten säger nåt och åskan svarar.
Blixten verkar elak. Varför blir åskan så arg? Jag börjar gråta.
"Favorite Things" var en glädje att spela in. Det var min första scen.
Vi spelade in den lilla scenen först och sen sången.
Trots att jag hade lärt känna barnen så kom vi varandra närmare där.
Jag minns några underbara ögonblick...
...när barnen hoppade i sängen och var under täcket...
Duane Chases underbara ansikte, han var ett så vackert barn.
Han kom upp bakom sängen och flinade så där.
Jag är så stolt över det, för det skulle hjälpa barnens närbilder...
...och få dem att skratta. Jag var bakom kameran...
...och gjorde grimaser åt honom. Vi kom varandra närmare av det.
När hunden nafsar
När biet stinger
När jag är ledsen
Då tänker jag på Sådant jag tycker om
Och då lämnar sorgen mig
- Fungerar det verkligen? - Visst. Vad tycker ni om?
- Julen! - Kaniner.
Ormar!
- Sommarlov. - Telegram.
- Födelsedagspresenter. - Alla presenter!
- Att nysa! - Prosit!
Regnvåta rosor Och kattungars morrhår
Blanka kopparkittlar Och varma ullvantar
Bruna paket Med snören omkring
Det är sådant som jag tycker om
Gräddvita hästar Och knaprig strudel
Dörrklockor, bjällror Och schnitzel med nudlar
Vildgäss som flyger I månstrålars ljus
Det är sådant som jag tycker om
Flickor i klänningar Med blå sidenband
Snöflingor som landar längst ut på min nästipp
Silvervit vinter Som smälter till vår
Det är sådant som jag tycker om
När hunden nafs...
Sa jag inte att vi har bestämda läggtider?
Åskvädret gjorde dem oroliga och... Jo, det gjorde ni.
Har ni svårigheter att komma ihåg sådana enkla förhållningsregler?
Bara när det åskar.
Liesl! Vart tog du vägen efter middagen?
Det var så att...
- Jag... - Hon och jag har bekantat oss.
Men nu är klockan mycket - bums i säng!
Ni kommer kanske ihåg att jag åker i morgon bitti.
Kan ni då också komma ihåg att det viktigaste här i huset är disciplin.
När jag kommer hem, hoppas jag att ni disciplinerat er själv lite.
lnnan ni åker skulle jag vilja prata med er om kläder till barnen...
Fräulein...ni är minst sagt tjatig.
- De är ju barn! - Och jag är deras far. God natt.
Flickor i klänningar Med blå sidenband
När hunden nafsar När biet stinger
När jag är ledsen
Då tänker jag på Sådant jag tycker om
Och då lämnar sorgen...
...mig
Titta där!
Kom nu!
Kan vi göra det här varje dag?
- Skulle du inte tröttna då? - Jo... Varannan dag, då?
Så här kul har jag inte haft sen vi la klister på Josefins tandborste.
- Hur kan snälla barn göra sånt? - Det är jättelätt.
- Men varför gör ni så? - För att få uppmärksamhet från far.
Det tål att tänka på...
Hitåt, hör ni! Vi övar in nåt att sjunga när baronessan kommer.
Jag kunde inte spela gitarr när vi började filma...
...och jag hade problem med det. Saul Chaplin sa hela tiden:
"Tror du inte att du borde gå och öva lite till?"
Jag hade så trevligt. Jag pratade med folk och lekte med barnen.
Jag gick med tunga steg för att försöka lära mig.
Man måste givetvis inte bara ha fingrarna på rätt band...
...utan de måste passa till musiken också.
Det var inte alls lätt för mig.
Jag älskade att hålla i gitarren och har alltid älskat ljudet...
...men det var som att klappa sig på huvudet och magen på samma gång.
Jag försökte göra två helt olika saker. En här uppe och en där nere.
Jag fejkade mig igenom det så gott jag kunde.
Och så måste man givetvis sjunga också.
Re - är resan som vigör
Det var inte bara kallt uppe i bergen...
...men vår inspelningsplats var väldigt långt bort...
...från matbilen, alla lastvagnar och omklädningsrummen.
Ofta traskade vi väldigt länge, upp, upp och upp.
Jag minns tydligt en dag som var helt galen.
Jag var på en vagn som drogs av...
Jag vet inte om det var en eller två oxar, men allt var staplat på den.
Där var film, rep, presenning...
...och jag klängde mig fast högst upp i en minkkappa.
Jag vet att bonden...
...den argsinta bonden som satte högaffeln i bäcken...
...kom ut och började skrika oanständiga saker åt mig.
Verkligen oanständiga. Som tur var förstod vi ingen tyska.
Förutom att han hade en blick som jag inte litade på.
Men kärran rullade över stenblock och igenom leran...
...eftersom det hade regnat så mycket.
Ti- är tigern, stor och vild
Sen är vi tillbaks vid "Do"
Do-re-mi-fa-so-la-ti-do, so-do
Tonerna är redskapen vi har för att bygga en sång.
Kan man tonerna, kan man blanda dem till miljoner olika melodier.
So-do-la-fa-mi-do-re
Kan ni göra så?
So-do-la-ti-do-re-do
Nu sätter vi ihop det hela.
- Bra! - Men det betyder ju inget.
Då sätter vi in ord - ett ord för varje ton. Så här...
När man lärt sig hur man gör
Är det dags att bilda kör
När man lärt sig hur man gör
Är det dags att bilda kör
lnspelningen av det montaget var nog det bästa med filmen...
...för vi var över hela Salzburg. Vi var på landsbygden...
...uppe i bergen, nere i byn, sprang runt fontäner och bersåer.
Vi filmade varje dag. Det var väldigt många tagningar...
...på många olika platser.
Det är så smart av dem att använda det som stunden då barnen är fria...
...och avgudar Maria på grund av det.
Do - är då och inte nu
Re - är resan som vigör
Mi- är midsommar med dans
Fa - är käre gamle far
So - är solens glada ljus
La - är lammet, ulligt, mjukt
Ti- är tigern, stor och vild
Sen är vi tillbaks vid...
- Bergen är fantastiska. - Jag satte upp dem för din skull.
Även på 3 000 meters höjd måste Georg höja sig över mängden.
- Passa dig, inbjudan kan återtas. - Jag har inte fått nån inbjudan.
Du behövde ett förkläde, jag behövde ett ställe med god mat...
- ...gott vin och hyfsade priser. - Max, du är för hemsk.
Nej, jag är en charmerande snyltgäst.
Hör...
Det är Klopmann-klostrets kör.
De är ju riktigt bra.
Jag måste utforska trakten. Nånstans väntar en sånggrupp på att Max-
- ska göra dem berömda på sångfestivalen i Salzburg.
- De får äran och du pengarna. - Lite orättvist...
...men jag ska nog få äran också.
Vad i hela friden...?
Rackarungar från trakten...
Det är verkligen spännande att vara här hos dig.
Det här är vad Christopher Plummer hade att säga.
Eleanor Parker som spelade baronessan...
...är verkligen en av Hollywoods vackraste kvinnor.
På slutet av 30- och 40-talet var hon en stor stjärna...
...och var oerhört framgångsrik under ett par år.
En ljuv...se så vacker hon är. Det här är många, många år senare.
Jag tror att hon närmade sig 50 år, om inte mer.
Jag skulle gärna se ut så när jag är 50...
...men det är förstås några år dit.
Hon är så älskvärd och förtjusande...
...och förde sig med en sån elegans. Hon var perfekt som baronessa.
Jag dumpade nästan Julie för henne.
Ett problem jag hade med Robert Wise var kostymerna.
Vissa av dem hade designats...
...i en slags Hollywoodversion av hur österrikare såg ut.
Jag brukade gå omkring i Salzburg, till ställen som Lanz...
...den berömda affären för läderbyxor och modejackor.
Där fanns jättesnygga saker och jag ville att Robert lät mig...
...bära en del av dem. Jag gjorde det i en scen.
Jag fick ha den mörka lodenrocken och bruna färger. En smoking...
...som en slags rökrock som såg mer äkta ut än kostymerna de valde.
Jag förstod inte varför de valde bleka kostymer. Alla österrikare...
...gick ihop och sa: "lngen klär sig så här. Var fick de den idén?"
Men han stod på sig och kostymtecknaren också.
Han hade ändå rätt, för det ljusa...
Ljusa färger lyfte filmen från ett slags geggigt träsk...
...till ett mycket ljusare bubbellikt skimmer...
...och ett positivare utseende. Det var rätt för resten av världen.
Österrike hatade det ändå, men resten av världen...
De hade rätt, jag lyfter på hatten för det.
Äter du än? Tröstätande...
Jag vill ju sno den där kvartetten.
l går var det en som snodde dem före mig. Jag hatar tjuvar.
- Jag ringde Paris, Rom, Stockholm... - Härifrån förstås?
Jag gillar de rika, deras livsstil... och min livsstil, när jag är hos dem.
- Jag undrar var barnen är. - Jag är ju här, de har väl gömt sig.
Max, ansträng dig och var lite trevlig.
Nå?
Har du övertygat Georg än? Hör jag bröllopsklockor?
- De slår nog inte för mig. - Vad menar du?
- Jag tycker om Georg, så inga tricks. - Men jag vill ha kul! Berätta allt.
Varenda liten intim och vidrig detalj.
- Jag tror att jag är här på prov. - Du kommer att klara det galant!
Jag känner dig, du hittar på nåt.
- Han är inte som andra. - Han är rik.
- När frun dog blev han olycklig. - När din man dog blev du rik.
- Du är förskräcklig! - Ni två är som min familj - gift er!
Pengarna måste stanna inom familjen.
- Vad gör du? - Kapten von Trapp...jag sökte...
Jag såg inte... Jag visste inte att ni...
- Heil Hitler! - Vem är du?
- Telegram till herr Detweiler... - Det är jag.
Du har gjort ditt, ge dig av nu.
- Han är ju bara barnet. - Och jag en österrikare.
- Bara inget händer dig, så... - Säg aldrig om det där!
Kan jag hjälpa vad andra har för politik?
Ja, det måste du göra.
Hallå... Du är så långt borta. Var är du?
l en värld som håller på att försvinna.
Kan jag locka dig tillbaka till min värld?
Åh, kapten...är ni hemma...?
Upp ur vattnet genast!
Ni måste vara baronessan!
Uppställning!
Det här är baronessan Schraeder.
- Det här är mina barn. - God dag på er.
ln med er, byt om, och kom tillbaka hit!
Ni stannar här.
Jag vet inte hur många gånger jag blöttes ner för den här scenen.
Jag fick stå under en vattenspridare...
...och bli tillräckligt blöt för att se ut som om jag kom ur sjön.
l tagning efter tagning blöttes jag ner.
Jag hade gjort många filmer som innehöll regnscener eller vatten.
Jag började se det som ett tecken på tur.
Det här var en väldigt stark scen mellan oss två.
Vi tänkte ut den och repeterade noga innan tagningen.
Det var till stor nytta för, som jag nog har nämnt...
...så togs mina närbilder på en plats och Christophers på en annan.
Så det var väldigt bra att vi visste vad vi gjorde.
Det var så vackert vid sjön.
Tvångströjor... Barn måste få vara ledigt klädda!
- De har inte klagat. - De vågar inte!
- Diskutera inte mina barn. - Ni är ju aldrig hemma, ni vet inget.
Chris föreslog att när Maria säger:
"Jag vet, men du måste."
Jag tror att det var hans förslag att jag skulle...
...ta kontrollen en stund och avvisa honom.
Det leder fram till grälets höjdpunkt och avslut.
Det är modigt, vid närmare eftertanke.
Hon kunde ha fått sparken.
Och det...
...leder till den underbara scenen när kaptenen ber henne stanna.
Jag tror han säger: "Jag bönfaller dig att stanna."
Det är hans sätt att be om ursäkt.
Barnen.
Jag tänkte att de skulle sjunga för baronessan.
Det ögonblicket är så vackert. Det kommer från pjäsen...
...när han hör barnen sjunga för baronessan.
Jag tror inte att kaptenen visste...
...att de hade repeterat det för baronessan.
Det påminner nog om hans fru och om hur det var innan hon dog.
Från kyrktornet med en bris
Här är Charmian Carr.
När han gick in i rummet och började sjunga "The Sound of Music"...
...med alla barnen, började några av dem gråta...
...och jag tror inte att de spelade.
Jag tror att de uppriktigt kände att han tyckte om oss.
Jag tror att deras tårar... Jag grät inte, jag låtsades vara ledsen...
...för jag visste att han tyckte om mig, men barnen var uppriktigt...
...överväldigade av känslan av att deras far...
...tog tillbaka dem i sitt liv.
När Ernest Lehman försökte få till stånd filmen...
...tog han med ett flertal regissörer på pjäsen.
Många regissörer avvisade den men de sa alltid en sak till Ernie:
"Scenen när fadern kommer in och sjunger med barnen..."
"...är riktigt plågsam, eller hur?" Alla tyckte om det.
Robert Wise älskade det också.
Han grät när han regisserade den.
Jag tittade dit och såg tårar i hans ögon, och de var äkta.
"Edelweiss?"
Vilka förtjusande barn du har.
Kaptenen ber om ursäkt. Jag älskar den scenen.
Det verkar... Det är verkligen början på...
...kärleken mellan kaptenen och Maria.
Jag uppförde mig dumt, jag ber om ursäkt.
Nej, jag är alldeles för frispråkig...
Ni hade rätt, jag känner inte mina barn.
Det är inte för sent än.
Ni har fört in musiken i vårt hem igen. Jag hade glömt den...
Fräulein...
Jag vill att ni stannar.
Jag ber er att stanna.
- Om jag är till nån hjälp... - Det har ni redan varit.
Mer än ni kan ana.
Ridå!
Högt uppå berget, en ensam herde
Lei-hodelei-hodelei-hi-ho
Långt reste ljudet av herdens stämma
Lei-hodelei-hodelo
Här är kommentarer av koreografen Dee Dee Wood.
"The Lonely Goatherd", som är en gåva till barnen från Max...
...var en dockteaterföreställning av Bil och Cora Baird.
De fantastiska dockorna skulle nu sjunga.
Bil och Cora Baird sa till oss:
"Kan ni hjälpa oss med dockornas dans?" "Gärna", sa vi.
"Låt oss se vad de kan göra." Vi hade så roligt...
...med dockspelarna, Bil och Cora Baird, när vi gjorde det här.
"Visa oss en spark. Kan de vända sig om? Kan de göra det här?"
Vi hade så roligt med det. Och sen skulle givetvis barnen och Julie...
...styra dem. Det var en tröttsam dag.
Att filma dem ovanför dockorna...
...när de skötte trådarna, var utmattande för dem.
Det var givetvis dockspelare som gjorde själva dansen.
Men det var så roligt.
Och damerna var väldigt bystiga.
Såg ni det? Jag tänkte: "Jösses. l 'Sound of Music'?"
Jag minns att när vi var färdiga med "The Lonely Goatherd"...
...så hade stackars Maria inte bara regisserat hela pjäsen...
...med dockorna, trådarna och med barnens sång...
...men hade också varit hjärnan bakom allt och själv sjungit.
När det var klart, när sången var slut...
...tänkte jag: "Hon borde vara helt slut och totalt utmattad av det."
Under repetitionen kom jag runt på sidan...
...av den lilla dockskåpsteatern, där dockorna uppträdde...
...och klamrade mig fast vid den för att bli helt utmattad.
Det tilltalade Bob...
...och han började gapskratta. Jag sa: "Vad är det?"
"Du går lite för långt med utmattningen, Julie."
"Men jag skulle bli trött", sa jag. "Ja, men dämpa det lite", sa han.
Men jag lutade mig lite på den och jag tror att det är kvar i filmen.
Bravo...
- Jag är verkligen imponerad. - Det är era barn.
- Finns det något ni inte kan göra? - Jag blir nog ingen bra nunna.
Jag hjälper er så gärna.
Hör upp, allihop. Jag har något att berätta.
Efter mycket letande har jag hittat mitt bidrag till sångfestivalen.
Grattis, Max.
Vilka ska exploateras den här gången?
- Sankt lgnatius-kören? - En gissning till.
- Få se...Klopmann-kören? - Nej, nej.
- Berätta! - En sjungande familj.
Så trevligt! Vilken familj, då?
Din. De kommer att bli festivalens höjdpunkt.
- Vad skrattar du åt? - Dig. Du är dyr, men lustig.
Men du hörde ju! Det kommer att bli ett friskt, annorlunda inslag.
Mina barn ska inte sjunga offentligt.
- Nu har jag försökt i alla fall... - Vems tur är det nu?
Jag avskyr att spela gitarr. Jag spelar piano ganska bra.
Jag ville hålla fast vid ett instrument som jag är skaplig på.
Gitarren skadade mina fingrar så att de blödde. Jag tänkte:
"Hur klarar gitarristerna det? De måste plågas enormt..."
"...innan de vänjer sig vid det."
Jag gjorde det inte, jag låtsades och klinkade lite...
...och nån annan skapade magin.
Sången "Edelweiss" är nog...
...en av mina favoriter i filmen. Jag önskar att jag sjöng den.
Jag gör en liten bit av den i slutet av filmen.
Men jag har sjungit den senare, jag har spelat in den...
...och jag älskade att sjunga den.
Liten, vit
Ren och klar
Vänligt ler du...
...emot mig
Blomma av snö
Må du växa här
Växa här för evigt
Edelweiss
Blomma hos oss för alltid
Edelweiss
Varje morgon jag ser dig
Liten, vit
Ren och klar
Du ler vänligt...
...emot mig
Blomma av snö
Må du växa här
Växa här för alltid
Edelweiss
Blomma hos oss för alltid
Säg bara till så får du också vara med i sånggruppen von Trapp.
Nu vet jag...varför inte fylla huset med musik ordentligt.
Ställ till med en stor fest nu när jag är här.
Det är väl på tiden att jag får träffa dina vänner, tycker du inte det?
Det är läggdags, barn. Säg god natt nu.
Min första fest!
Ni har väl lagt märke till den österrikiska flaggan i hallen.
- Så vackra kvinnorna är. - Fula...
- Du är rädd för kvinnor. - Bara vuxna män är det.
- Männen är vackra. - Vad vet du om det?
- Vem dansar du med, Liesl? - lngen.
Det gör du visst.
- Får jag lov? - Så gärna, unge man.
- Ni sa inte att ni kunde dansa? - Då skulle vi väl visa upp det med.
- Vad är det de spelar? - En österrikisk folkdans.
- Visa. - Det var så längesen...
Snälla...
lnspelningen av laendlerscenen, utanför balsalen...
...på gården utanför balsalen, när Maria och barnen...
...ser på hur roligt alla har därinne...
Det börjar med att Maria dansar med Kurt, den lilla pojken.
Kaptenen kommer ut och säger:
"Jag ska visa hur man dansar ländler på riktigt."
Det kändes...
lnspelningen kändes lika magisk som den såg ut.
Det var så vackert koreograferat. Bob filmade det så fantastiskt.
Den underbara scenen när vi glider fram med korsade armar...
...och passerar kameran...
Det ser ut som om vi flyter fram. Och romantiken i luften...
Hela scenen handlar givetvis om att de är förälskade.
Den var lätt att spela in. Den var underbar att spela in.
Det var en väldigt lyckad arbetsdag.
Här är kommentarer av koreograf Dee Dee Wood.
Ländlerdansen som Julie och Christopher gör...
...talade och förde historien om Maria och kaptenen framåt...
...mer än nåt annat i filmen.
När de börjar med dansen...
...som var en folkdans som vi hade forskat kring...
...och gjorde den till en intressant dans...
När det börjar gå i slowmotion och när de sen slutar...
...och tittar på varandra... Det var nyckeln till resten av filmen.
När de tittade på varandra och han sa: "Wow", sa jag "wow".
Jag visste inte att det var så gripande förrän jag såg hela filmen.
Så fint ni dansade. Ni var ett vackert par.
- Barnen ska väl säga god natt nu... - Vi har övat in en liten sak.
Du som oroade dig för att du inte skulle ha en enda vän på festen.
- Lite kyligt i kväll... - Varmt, tycker jag.
Mitt herrskap, barnen von Trapp vill gärna säga god natt.
Man kan höra nåt dystert uti hallklockans klang
Och från kyrktornets klocka med
Och i barnkammar'n hör man en dum liten gök
Titta fram för att säga "ko-ko"
Ko-ko
De säger, det är dags nu
Ja, nu är tiden inne
Att ta farväl
Av er
So long, farväl, Auf Wiedersehen, godnatt
Jag hade gärna Stannat kvar hos er
So long, farväl, Auf Wiedersehen, adieu
Adieu, adieu Till er och er och er
So long, farväl, Au revoir, auf Wiedersehen
Säg, får jag stanna och smaka på champagne?
So long, farväl, Auf Wiedersehen, adjö
Jag häver upp en suck Och tar farväl
Farväl
Jag går gärna
Ljuga kan jag ej
Jag fladdrar, jag flyter
Jag flyger härifrån
Lilla Gretl hade ätit mycket bakelser, soppa och bröd.
Vi fick helt underbar mat under inspelningen.
Vi fick bakverk många gånger under dagen. Det var härligt.
Hon åt ett bakverk för mycket.
Liesl går ner och lyfter upp sin lillasyster...
...och jag kände hur ryggen knäcktes. Hon var verkligen tung.
Jag har fortfarande problem med ryggen.
Jag måste vara väldigt försiktig med ryggen.
Adjö
Tänk att ha med dem på festivalen. - Unga dam, får jag tala med er.
Georg, låt henne inte försvinna nu.
Hon ska vara med på festen. Georg...
- Stanna om ni vill. - Ni får bli min bordsdam. - Affärer.
Franz, duka fram ett extra kuvert åt fräulein Maria.
- Då är väl saken ordnad. - Jag är inte rätt klädd.
Byt om - vi väntar på er.
Så stolt ni måste vara över era barn.
lnget kan vackrare ge uttryck åt det fina i vårt land-
- än oskyldiga barnaröster.
lnte har väl Österrike monopol på dygden?
Vissa av oss föredrar österrikisk sång framför fula tyska hot.
Strutsen gömmer sitt huvud i sanden...
...och ibland i flaggan.
De som försöker förvarna er om det förestående införlivandet-
- borde kanske göra det till musik.
Tar nazisterna över Österrike står ni nog för trumpeterna.
- Vilken komplimang. - Förlåt, det var en förolämpning.
Så vänligt av er att hjälpa mig.
Jag har nog inget passande.
Den där förtjusande saken ni hade häromdan då-
- som trollband kaptenen?
Trollband...?
Vi är väl ändå kvinnor. Nog märker vi om en man lägger märke till oss.
Kaptenen lägger märke till alla.
Försvara er inte, ni ser ju bra ut.
Det är väl klart att kaptenen ser det.
Jag hoppas att ni skojar.
Jag har verkligen inte gjort nåt för att...
Det är oemotståndligt för en man, om en kvinna är förälskad i honom.
Förälskad...?
Och det söta är att han tror att han är förälskad i er.
- Det är inte sant... - Ni har väl sett hur han ser på er.
Och ni rodnade när ni dansade med honom nyss.
Ta det inte så hårt, han kommer snart över det.
Då måste jag ge mig av.
- Kan jag hjälpa er med något? - Nej.
Jo, säg inte ett ord om det här till honom.
Nej då.
Titta på den underbara klänningen av Dorothy Jeakins.
Dorothy hade bara...
...en sån otrolig talang när det gällde kostymteckning.
Hon gjorde dem äkta. När jag gjorde filmen "Hawaii"...
...fanns inga blixtlås. Allt var fjädrar, knappar och korsetter.
Precis som det skulle vara.
Allt var äkta i den här filmen också.
Dirndlkjolarna, aftonklänningarna var givetvis tidsenliga.
Dorothy var så underbart skicklig på det sättet.
Hon blev också en god vän, särskilt när vi var i Salzburg.
Richard Haydn var rar, han fick mig att skratta.
Vissa dagar blev jag helt utmattad.
Jag var trött och lite sorgsen, men han fick mig att skratta...
...på vägen hem om vi delade limousin...
...och fick mig att må bättre. Det fick han alltid.
Den här delen av filmen är väldigt gripande för mig.
Min dotter Emma, när hon var väldigt liten...
...brukade älska att titta på filmens lyckliga delar.
Men i den här scenen, när mamma var ledsen, lämnade hon rummet.
Hon såg aldrig när Maria gick ut för då storgrät hon.
Det bekymrade mig, jag var orolig för henne.
Hon var så rar, och så fort vi kom till den här delen...
Hon såg den inte så ofta, men hon sa: "Jag måste gå nu, mamma."
Jag visste att det var för att hon inte ville se mig ledsen.
Titta på den vackra staden.
Det var första gången jag var i Salzburg, jag älskade det.
Jag jobbade inte så mycket i Salzburg, jag där i ungefär...
...nio eller tio veckor? Jag vet inte riktigt.
Jag jobbade en och en halv vecka under hela tiden.
Så jag hade underbart trevligt.
Jag fick österrikiska vänner och lärde känna landsbygden.
Jag fick se Wien och jag reste igenom Ungern.
Salzburg är en av mina favoritplatser...
...och om jag kunde skulle jag nog bo där. Det är så nära...
Det beror inte på hålet i bergen. Det är så nära...
...Venedig och Florens. Man kan köra dit på några timmar.
Jag känner många som bor i Salzburg, i den vackra staden.
Jag åker på musikfestivalen så ofta jag kan. Jag älskade den då också.
Karajan uppträdde då och vi fick se några av hans repetitioner.
Det var spännande.
- Det här är väl roligt...? Fyra.... - Jag är nummer fem.
- Gör det nåt om vi slutar nu? - Som ni vill.
Vi gör om det i morgon.
Det är så vilsamt på landet, eller hur? Ta lite lemonad.
- Det måste finnas ett enklare sätt. - Tänka sig dig som mor till sju...
Hur ska du klara det?
Har du aldrig hört talas om internatskolor?
Baronessan Machiavelli...
- Var är far? - Där inne.
Vad ni ser trumpna ut. Nu tar vi och övar.
- Vi låtsas att vi är på festivalen. - Jag vill inte sjunga.
- lnte utan fräulein Maria. - Gitarren, Liesl.
Ställ upp er nu. - Ton, Liesl.
Gör mig imponerad nu.
- Varför sjunger inte ni två? - Jag har ont i fingret.
Du sjöng ju så fint på festen.
Ta nåt ni kan nu, och var lite glada.
Bergen genljuder
Av ljuva toner
Av sånger som hörts
Under tusen år
Bergen fyller mitt hjärta
Med ljuva toner
- De ville sjunga för mig. - Fint, sluta inte.
En uppfriskande drink?
Pappa...är det sant att fräulein Maria inte kommer tillbaka?
- Tja... Vad har vi här? - Skär lemonad.
Fast det är mest annat i...
- Jag tror inte på det. - Vad då?
- Om fräulein Maria. - Jag läste väl upp lappen för er?
Hon skrev att hon saknade klostret-
- och var tvungen att åka tillbaka.
- Jag prövar väl lite av det där... - Hon sa inte ens adjö.
Jo, på lappen.
- Varken för sött eller för surt. - Men för skärt...
Vem blir vår nya guvernant, pappa?
Tja...
Det ska inte bli några fler guvernanter.
- Ni ska få en ny mor. - En ny mor...?
Vi bestämde det i går - nu ska vi bli en lycklig familj.
Spring i väg och lek nu.
När vi kom till klostret för att försöka hitta Maria...
...fanns det ingen ringklocka vid klostret.
Så scenograferna ordnade ett rep som jag kunde dra i för att ringa...
...och sen kom nunnorna och öppnade dörren.
Nunnorna i klostret ville nog bara ha en souvenir av repet...
...och undrade om vi kunde lämna kvar repet.
Det var bara ett gammalt rep som jag drog i...
...men det blev kvar. Det är nog kvar än.
Det är det fantastiska med Salzburg. Allt är kvar...
...i samma tillstånd som det var då.
Vänta här.
Jag hörde att ni frågade efter Maria.
- Säg åt henne att vi är här. - Tyvärr...
- Ni måste! - Vi vill ha tillbaka henne!
- Vi vill bara prata med henne. - Maria träffar inte någon just nu.
- Jo, oss! - Jag vill visa mitt finger.
En annan gång. Jag ska hälsa att ni varit här.
Ge er av nu, barn.
Adjö, barn.
- Vad var det? - Barnen von Trapp som sökte Maria.
- Har hon sagt något än? - lnte ett ord, Moder. Hon bara ber.
Det är konstigt, hon verkar både glad och ledsen över att vara här igen.
Det kanske var fel att lämna henne ensam så länge. Hämta hit henne.
Syster Augusta, förse vår nya novis med en dräkt.
Hon kan komma in.
Det gör mig ont att du har varit olycklig.
- Varför skickade de tillbaka dig? - Det var jag som åkte därifrån.
Sätt dig. Berätta vad som hände.
- Jag var rädd. - Rädd? Var de otrevliga mot dig?
Nej...jag var förvirrad...
Jag har aldrig känt så förut. Jag ville hit, där jag är trygg.
Klostret ska inte användas att fly till.
Vad är det du inte kan möta?
- Honom... - Honom?
Tack, syster Margaretta.
Kapten von Trapp?
- Har du blivit kär i honom? - Jag vet inte!
Baronessan sa att han var kär i mig, men jag vägrade att tro det.
Bob Wise var så smart...
...med sånger som "Climb Ev'ry Mountain."
Peggy Wood börjar på sången med ryggen mot kameran...
...och det är ganska ovanligt på film, när man tänker efter.
Bob klippte till Marias ansikte ganska mycket.
På scenen sjöng man den rakt ut mot publiken.
Det var ett stort nummer. Men här var det mer...
...abbedissans råd till Maria och hur viktigt det var...
...eftersom Maria måste åka tillbaka och möta sitt öde hos familjen.
Bob gjorde det så bra.
När jag började filma den scenen med Peggy och Bob...
...blev jag tårögd samtidigt som...
...mina ögon tindrade...
...eftersom sången är så vacker med den underbara orkestern.
Det var ett väldigt gripande ögonblick för Maria.
Bestig varje berg
Sök högt och lågt
Följ varje småväg
Varje stig du ser
Bestig varje berg
Vada över var bäck
Följ varje regnbåge
Tills din dröm blir sann
En dröm som behöver
All den kärlek du har
Varje dag i ditt liv
Så länge du lever
Bestig varje berg
Vada över var bäck
Följ varje regnbåge
Tills din dröm blir sann
En dröm som behöver
All den kärlek du har
Varje dag i ditt liv
Så länge du lever
Bestig varje berg
Vada över var bäck
Följ varje regnbåge
Tills din dröm...
...blir sann
lnte likt er att vara så förtegna...
Det är vi inte.
- Och inte brukar ni missa middagen. - Vi glömde bort tiden.
Vem ska berätta sanningen nu? Friedrich...Brigitta...Liesl?
Var tror du att vi har varit?
Du måste ha haft nån aning?
Marta...berätta du.
Som Friedrich sa, vi plockade bär.
Javisst, ja!
Jag var inte så intresserad av familjen Trapp.
Jag visste inget om karaktären, det gjorde nästan ingen.
"Georg", vad gör man med ett sånt namn?
Jag åkte upp i bergen med en tolk...
...och träffade hans brorson, som var stenhuggare...
...eller arbetade med pimpsten. Han gjorde intressanta skulpturer.
Han verkade väldigt trevlig, men tystlåten.
Via tolken sa jag: "Kan du beskriva din farbror?"
Efter en lång paus sa han till tolken, som översatte:
"Han var den tråkigaste mannen jag har träffat." Där ser man.
- säger jag åt frau Schmidt att ni inte behöver nån middag.
- Vi skulle ha sagt sanningen. - Så att han hade blivit arg?
- Hellre det än att svälta ihjäl. - Vi har inte gjort nåt fel.
Min mage kurrar.
Vi borde ha fått hälsa på henne.
- Undrar hur gräs smakar. - Det känns hemskt.
När Maria var ledsen, sjöng hon ju den där sången. Vi försöker med det.
Regnvåta rosor
Och kattungars morrhår
Blanka kopparkittlar
Och varma ullvantar
Bruna paket Med snören runtom
Det är sådant som jag tycker om
Det känns inte bättre.
Flickor i klänningar
Med blå sidenband
Snöflingor som landar längst ut på min nästipp
- Silvervit vinter... - Fräulein Maria är tillbaka!
...som smälter till vår
Det är sådant som jag tycker om
När hunden nafsar När biet stinger
När jag är ledsen
Då tänker jag på Sådant jag tycker om
Och då lämnar sorgen...
...mig
Jag är så glad att se er! - Hur är det, Kurt?
- Jag är hungrig. - Vad har hänt med fingret?
Det fastnade... mellan Friedrichs tänder.
Och du, Liesl? Har det kommit några telegram?
lnte ett enda. Men jag har vant mig vid det. Jag längtar till skolan.
Du kan inte fly till skolan. Ta itu med problemen!
- Jag har så mycket att berätta. - Vi med.
Det viktigaste är att far ska gifta sig.
Med baronessan Schraeder.
Jaha...
Titta, pappa, fräulein Maria är tillbaka!
God dag, kapten.
ln och ät middag nu!
Ni gav er av utan att säga adjö.
Det var dumt av mig, förlåt.
- Varför gjorde ni det? - Fråga inte. Det är annorlunda nu.
Fräulein Maria! Så underbart, Georg.
Jag önskar er lycka till. Barnen berättade att ni skulle gifta er.
Ni stannar väl nu?
Bara tills ni fått nån annan.
Här är vad Christopher Plummer hade att säga.
Ernie Lehman, som var så skicklig med dialogen...
...hade hjälpt oss att fördjupa våra förhållanden...
...eftersom de var ganska torftiga i början, i musikalversionen.
Mary Martin sjöng en massa nummer...
...sen kom lite dialog och så vidare till nästa nummer.
Det fanns ingen tid till att utveckla karaktärerna.
Ernie Lehman, som är en utmärkt författare, hjälpte mig...
...och jämställde min karaktär med Marias.
Jag var tacksam för det och jag föreslog...
Vi arbetade tillsammans, Bob Wise låste in oss.
Vi arbetade med manuset när det handlade om mig.
Jag föreslog...
...att han skulle tänka på scenen i Oscar Wildes roman, Dorian Gray...
...när Dorian Gray säger adjö till sin gamle vän, hertiginnan...
...precis innan han försvinner iväg till sitt ganska dystra slut.
Det är en strålande scen och jag bad honom tänka på den...
...och försöka göra den här lika sofistikerad.
Han försökte. Först visste han inte vad jag pratade om.
"Vem är dåren som vill ha Oscar Wilde med i det här?"
Men han gjorde det. Det blev mycket mer sofistikerat...
...än den ursprungliga scenen.
Jag har tänkt på en del saker.
Jag tror inte att du är den rätte för mig.
Du är för självständig.
Jag behöver nån som verkligen behöver mig - eller mina pengar.
Jag vill i alla fall tacka dig för den tid som varit.
Nu går jag in och packar och åter- vänder till Wien, där jag hör hemma.
Och nånstans där ute finns det en ung dam, som troligtvis...
...aldrig blir nån nunna.
Vi ses, käraste.
Hej...
Jag trodde väl att jag skulle hitta er här.
- Ville ni mig något? - Nej, nej...sätt er.
Får jag...?
Det var två saker jag tänkte på...
Den största utmaningen med filmen var att vara med i den.
Jag menar det. Det är en ömtålig handling.
Frestelsen att göra den för cynisk, vilket skulle ha förstört den...
Jag ville vara oerhört cynisk.
Men Bob Wise sa: "Nej, du måste vara uppriktig, sluta med tramset."
Han hade rätt. Fast att fastna i dess sentimentalitet...
...skulle också ha varit en katastrof. Därför var vi...
Vi hängde nånstans i mitten och höll fast i repet för brinnande livet.
Den kunde ha blivit utskrattad och alla gillade den ju inte i början.
Recensionerna var inte snälla. Men plötsligt gick hela världen...
...ihop, med undantag för Österrike, och älskade filmen.
De tog till sig Julie också, hon...
Jag tror att det var det bästa hon hade gjort dittills.
Hon var... Hennes personlighet blottades och hon var så naturlig.
Hon var så naturlig... De såg till så att hon såg naturlig ut.
Hennes hår var rätt, det var äkta.
Det var ingen musikal över det. Det var inget mesigt över det.
Om det var nåt mesigt, så var det nog jag...
...och det borde jag ha fått en spark i baken för.
Hon var helt förtjusande, och vann världens beundran.
Men Bob Wise visste hur man hanterade kameran.
Jag måste också komplimentera Ted McCord för hans otroliga foto.
Abbedissan brukar säga-
- att när Gud stänger dörren öppnar han ett fönster.
Vad säger hon mer?
Att man måste finna sitt eget liv.
Var det därför du kom tillbaka?
Har du funnit det, Maria?
Jag tror det.
Ja, det har jag.
Jag älskar dig.
Jag må ha haft en gräslig barndom
Jag må ha haft en hemsk ungdom
Men nånstans i mitt gräsliga, hemska förflutna
Måste funnits Ett ögonblicks sanning
För där är du Där står du och älskar mig
Antingen du borde eller ej
Så nån gång i min ungdom Eller barndom
Måste jag ha gjort nåt bra
Intet kommer av intet
Det kan aldrig ske
Så nån gång i min ungdom Eller barndom
Måste jag ha gjort nåt bra
Vet du när jag blev kär i dig?
När du satte dig på den där löjliga kotten.
För mig var det när du blåste i din löjliga visselpipa.
För här är du Där står du och älskar mig
Antingen du borde eller ej
Så nån gång i min ungdom Eller barndom
Måste jag ha gjort nåt bra
Inget kommer av inget
Det kan aldrig ske
Så nån gång i min ungdom...
...eller barndom
Måste jag ha gjort
Något bra
Maria...
Hos vem ska jag anhålla om din hand?
- Vi får väl fråga... - Barnen?
Den bröllopsklänningen är nog den vackraste scenklädseln jag haft.
Den var så enkel, bara många varv tyll i slöjan...
...och en enkel uppsättning på huvudet.
På varje sida av huvudet satt ett spänne.
Den klosterkyrkan, i Mondsee, var helt otrolig att filma i.
Här är scenen. Du kan se själv. Kan du tänka dig en första skymt av den?
Att sen få se hur Ted McCord lyste upp den var fantastiskt.
Det var som om solen eller kvällen strömmade in.
Jag tror att det var dagsljuset som strömmade in.
Det är en otrolig scen som Bob Wise iscensatte.
En pratmaja
Jag undrar hur många regissörer som hade filmat från sidan så där.
Kameran rör sig i sidled.
Men hur bär man sig åt För att få henne att lyssna?
Det var väldigt kallt under dagarna vi filmade där.
Klosterkyrkan var också ganska kall.
Den fina herren som ska vara biskopen som viger oss...
...var i själva verket klosterkyrkans biskop.
Vi fnittrade i smyg åt honom...
...för han hade en gång i tiden ett gott öga till unga flickor...
...och var inte riktigt så helgonlik som han utgav sig för att vara.
Där är han. Där är vår biskop.
Det här var också Bobs fantastiska idé, att filma uppåt...
...och upp och upp och upp.
För att plötsligt komma till klockringningen...
...och känslan av att nåt var fel.
Det är väldigt magiskt, inte sant? Det är en fantastisk regi.
Angelus.
- Herr Detweiler! Heil Hitler. - God dag, herr Zeller.
Jag har blivit distriktsledare för partiet.
Jag har just varit ute hos von Trapp-
- den ende som inte hissat den nya flaggan, men det har vi åtgärdat.
Hushållerskan sa att ni var här - det enda jag fick veta.
- Vad vill ni veta? - När kaptenen kommer tillbaka.
Han är på bröllopsresa, vi vet inget.
Har han inte varit i kontakt med sina barn, då?
Hur många män kontaktar sina barn på sin smekmånad?
När han kommer hem förväntas han följa den nya ordningen.
Jag får gratulera till beslutet att vi ändå får ha festivalen i kväll.
lnget har förändrats i Österrike, det ska vi visa genom sång och musik.
Österrike är sig likt.
- Nu åker vi hem. - Varför var han så arg?
- Alla är såna nuförtiden. - Det kanske beror på spindelflaggan.
Kommer far att råka illa ut?
Det gäller bara att hålla sig sams med folk. Kom ihåg det i kväll.
- Ska vi verkligen sjunga inför folk? - Ja, era namn står här.
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta, Gretl...
- Varför står jag jämt sist? - För att du är den viktigaste.
- Får vi sjunga för far, då? - Han kommer att bli så stolt.
- Tror du det, Liesl? - Så du litar inte på mig? Smart tös.
Liesl!
Rolfe, vad roligt att se dig...
Se till att din far får det här.
- Han är på bröllopsresa. - Jag vet. Vi vet allt om alla.
- Vilka då? - Ge det till honom.
- Det är ett telegram från Berlin. - Vill du inte komma med det själv?
Jag har viktigare saker för mig nu och det borde din far också ha.
Men Rolfe...
Är ni redan hemma?
Dorothy Jeakins ville att Marias klädsel, efter bröllopet...
...skulle visa på en viss mognad. Hon sa att hon tyckte...
...att när hon hade gift sig med kaptenen och de hade förenats...
...så skulle hon få en mer mogen, moderlig stil.
Det skiljer sig väldigt mot kläderna i början.
Det visar hur mycket varje enskild person i filmen...
...inom alla områden, var stolta över att vara med.
Alla var på toppen av sitt konsthantverk.
Överraskningar väntar ute på terassen.
Jag tror inte att nån tänkte på att den mer mogna klädseln...
...gav känslan av nåt mer allvarsamt.
- Sju barn i en och samma familj. - Max!
Du vet vad jag anser om det här.
l kommittén blev de överväldigade.
- Verkligen överförtjusta. - Bara den här gången...
- Kommer aldrig på fråga. - För Österrike.
Det finns inget Österrike längre.
lnförlivandet gick fredligt till, vi får vara tacksamma för det.
Vet du Max, ibland är det som om jag inte kände dig.
Det här är till dig, far.
Han måste låtsas samarbeta med dem. Övertyga honom om det.
- Det vet du att jag inte kan. - Sjunger inte barnen...
...blir det ännu värre för Österrike. Och för mig...
Mamma... Det känns bra att kalla dig det.
- Det känns bra att höra det. - Jag märker att du älskar far.
Vad gör man när man tror man älskar nån...eller slutar älska nån...
...eller om han slutar älska en...
Man gråter...sen väntar man på att solen ska komma fram igen.
Det är så mycket som jag inte vet något om.
- lbland känns det som allt var slut. - Och ibland som om det just börjat?
Så kändes det för mig. Det kommer att bli lika underbart för dig.
När man är sexton, snart fyller sjutton
Väntar att livet ska börja
Det här är en fin repris. Det fungerade bra.
Väcker plötsligt även ditt hjärta
När det händer
När det har hänt
Blir ingenting mer sig likt
På nåt sätt, jag vet
Jag skyndar mig dit
Om han ropar mitt namn
Borta är det du förut trott
Gamla tankar bleknar
Hör och häpna Du är någons fru
Och honom tillhör du
Du tror nog att sådant äventyr
Aldrig ska hända dig
Älskling, sexton, fyller snart sjutton
Vänta ett år...
- Jag väntar ett år - ...eller två
Bara vänta ett år...
...eller två
Liesl...
- Vad är det? - Berlin. En kommendering i flottan...
Jag måste inställa mig vid marin- basen i Bremerhaven redan i morgon.
Jag anade det, men redan...?
Att vägra skulle vara ödesdigert för oss alla.
Och att gå över på deras sida är otänkbart.
Gör barnen resklara, men säg inget som kan oroa dem.
Vi måste lämna Österrike...
...och det här huset...
...i kväll.
Här är kommentarer av Johannes von Trapp...
...Maria von Trapps yngsta barn.
Vi lämnade huset och gav nyckeln...
...till den religiösa orden som ockuperade det i några veckor.
Sen tog Heinrich Himmler, som var en av de värsta nazistledarna...
...över det som sitt högkvarter.
Hans kontor var på andra våningen, vilket han gjorde helt ljudisolerat.
l trädgården lät han bygga bombskydd...
...och planerade en underjordisk gång från huset till tågstationen...
...så att Hitler kunde komma på besök obemärkt.
Han kom på besök flera gånger.
Efter kriget, 1948, fick vi tillbaka det...
...och sålde det till den religiösa orden.
Rummet som var Himmlers kontor är nu ett kapell.
Jag tycker om att hans gamla kontor är ett kapell.
Tänk så många avrättningar han beordrade där.
Det hände mycket fruktansvärda saker där.
- Fel på bilen, kapten? - Ja, den startar inte.
Karl...
Se till att kapten von Trapps bil startar.
Utmärkt, Karl.
Jag har inte frågat vart ni ska och ni har inte frågat vad jag gör här.
Vi är väl inte så nyfikna av oss...
Ni svarade inte på telegrammet från amiral von Schreiver.
Jag trodde inte att man fick läsa andras telegram i Österrike.
- lnte i mitt Österrike i alla fall. - Jag har mina order.
Jag ska föra er till Bremerhaven i kväll.
Det blir tyvärr omöjligt.
Hela familjen-
- ska nämligen delta i sång- festivalen. Det är dit vi är på väg.
- Vi kan inte svika dem nu. - Hoppas vi inte kommer för sent.
Ska jag tro på att ni ska delta i en konsert?
Det blir ett enastående framträdande.
Jag har, liksom ni, dolda talanger.
Här har ni programmet.
- Det står bara barnens namn här. - Det står "familjen von Trapp".
Och däri ingår jag.
Men ni är ju resklädda?
Kvällsluften är inte bra för barnen.
Nåja, en liten fördröjning gör inte så mycket...
...så ni får sjunga.
Allihop... Men bara för att jag vill det.
Det visar nämligen att allt är som vanligt i Österrike.
Efter framträdandet åker ni till Bremerhaven, kapten von Trapp.
Kliv in i bilen nu, så eskorterar vi er till festivalen.
- Det behövs inte, herr Zeller. - Det är ett rent nöje.
Vi vill ju inte att ni ska komma bort bland allt folk...eller hur?
Nej...
So - är solens glada ljus
Den här fantastiska platsen höggs ut i sten.
Jag tror att det var en ridskola.
Men nu håller man alla fina sommarfestivaler här.
Det är väldigt känt. Det har givetvis funnits i många år.
Men vad det var fuktigt!
Det gick igenom märg och ben och vi tillbringade mycket tid där.
Bob bad vår regiassistent anställa så många statister som möjligt...
...som skulle bära sina egna folkdräkter.
Dorothy samordnade givetvis allihop...
...och placerade dem på lämpliga platser.
Men väldigt många kom klädda i folkdräkter.
Det här är vad Christopher Plummer hade att säga.
Där är vi. Jag är nog inte helt nykter.
Där är... Är det Richard Haydn? Ja. Herregud.
Han var givetvis berömd för sin varietéföreställning...
Vad hette den? Carp. Det var en fisk.
Han pratade så här och gjorde roliga läten.
Han var enastående. Han var också en skicklig historieberättare.
Vi drack poir.
Jag skulle få en hjärtattack om jag drack det nu.
Vi drack för att hålla oss varma och för att hålla humöret uppe.
Det var en vacker scen...
...även om familjen Trapp troligen aldrig gjorde det.
De krävde att österrikarna... När de återvände från Amerika...
...krävde de att de skulle komma till teatern i smoking...
...vilket var riktigt dålig smak.
Efter att ett land hade genomlevt ett krig och förlorat det...
Att be dem klä sig i smoking för familjen Trapp...
...som varit i säkerhet i Amerika var lite för mycket begärt.
Österrikarna tyckte inte särskilt mycket om den scenen.
Det väckte en massa bittra minnen.
Blomma hos oss för alltid
Edelweiss
Edel...
Vi sjöng givetvis playback.
Alla sångerna var inspelade långt innan filminspelningen började.
Så man var tvungen att tänka sig vad man skulle ha gjort...
...utan att veta det alls. Man fick lov att föreställa sig det:
"Är du glad? Är du ledsen? Är du tveksam?"
"Vad gör du när du slutligen sjunger den inför kamerorna?"
Man kan prata med regissören, men i slutänden, som i öppningsscenen...
...själva "The Sound of Music", gör man som man tänker sig....
...att man skulle sjunga...
...i bergen.
Och i 90 procent av fallen är det fantastiskt hur det fungerar.
Om det inte gör det, får man spela in igen. Det blev lite av det här.
Och pengarna vi kunde ha tjänat...
Tack, mitt herrskap. Vi är framme vid slutet av festivaltävlingen-
- men vi vet förstås inte utgången.
Medan domarna funderar, har jag fått lov att ge er ett extranummer.
Det här är sista gången von Trapps får sjunga tillsammans på länge.
Här är kommentarer av Johannes von Trapp.
Vår familj turnerade som grupp, från och med 1936...
...och två år i Europa och sedan i USA.
Vi reste över Nord- och Sydamerika-
- Australien och Nya Zeeland.
1950 turnerade vi igen i Österrike och i resten av Europa.
Det var ett fantastiskt liv. Första delen av konserten var allvarsam:
Kyrkosånger, körsånger från 1500- och 1600-talet...
...Palestrina, Orlando di Lasso och lite Mozart.
Andra halvan av konserten hade vi österrikiska kläder...
...och sjöng österrikiska folksånger och joddlade.
Vi sjöng folksånger från hela världen.
Jag hade gärna Stannat kvar hos er
Vi slutade sjunga 1956 och pjäsen kom 1959.
Jag minns inte nånsin familjen som okänd...
...och det är lite tröttsamt ibland.
Jag försökte lösa in en check en gång när pjäsen gick på Broadway...
...och försökte få verkstaden att ta emot min check och reparera min bil.
Han sa: "Jag vet inget om det, jag känner bara till pengar."
Solen har gått till sängs Och även jag
Adjö
Nu har jag fått domarnas svar.
Vi börjar med tredjepriset.
Det går till förstesolisten i Sankt Agatha-kören i Murback-
- fräulein Schweiger!
Andrapriset går till Toby Reiser-kvintetten.
Och förstapriset - den finaste utmärkelsen i Österrike-
- till sånggruppen von Trapp!
Familjen von Trapp!
De är borta!
Kom...
Fort! Jag vet var ni kan gömma er.
Ta det lugnt...
Öppna!
God afton.
Skynda på!
Två man in dit! Sex man genomsöker gården. Ni två tar gången.
Det här var en fantastisk inspelningsplats.
Jag tror att den byggdes...
...på samma plats som klostergården.
En dag när vi kom dit var klostret där.
Jag kan ha fel, men jag minns...
...att bara vissa studior klarar så många enorma scener.
Det här filmades verkligen i en studio.
Den kändes otroligt verklig, med trappsteg och gravstenar.
Jag tror att hemligheten, eller magin bakom en stor film...
...uppstår när man inte tänker på att en kamera filmar det du ser.
l mycket av "Sound of Music" är det svårt att tro att en kamera var där.
Man antar att det var så bara.
Bakom varje tagning finns massor av folk...
...och vagnar och matbord och kostymavdelningar...
...och trailers för skådespelarna.
Och ändå, när man slutligen ser filmen...
...kan man inte föreställa sig allt som pågår.
Vi går upp på taket.
Den här sortens scen finns i hundratals filmer...
...som man både har gjort och sett.
Men det var bra att ha den med här, för det gav mig en stund...
...där jag var riktigt hygglig...
...bakom all överlägsenhet i vilken jag spelade rollen.
Det fick över mig på rätt sida.
Poängen med en sån här scen...
...är att den gav filmen allt: De onda och de goda...
...och en berättelse om en familj och det otroligt vackra landskapet.
Den har allt. Och det är nog därför den hållit så länge som familjefilm.
Den är proppfull av äventyr, skoj och romantik.
- Ge mig den. - Jag dödar er!
Rolfe...
Du blir aldrig en av dem.
Löjtnant! De är här!
Moder...jag har syndat.
Jag med.
Hur då, mina barn?
Det är en intressant blick Portia ger-
- sin nunnekollega.
Den sammanfattar Portias humor. Det var sån hon var.
Och här är slutet på vår vackra film. Vi klättrar över bergen.
Den här inspelningsplatsen var väldigt långt bort.
Så trailers, matbilar och annat stod parkerade längst ner...
...och vi tvingades gå väldigt långt för den här tagningen.
Än en gång var det väldigt kallt. Men titta på utsikten.
Den här gången bar Chris den lilla med glädje.
Jag kom efter.
Vi hade sån tur som fick se den utsikten.
Tänk hur det kändes för familjen von Trapp...
...när de gick över gränsen till ltalien.
[SWEDlSH]